Je pět hodin ráno.
Spím takhle v posteli...
a najednou zavibruje mobil, že mám zprávu na Facebooku.
Zvednu telefon,
podívám se a tam se píše: „Ahoj,
na internetu je nové video,
myslím, že ho budeš chtít vidět.
Myslím, že to je ten Luka, co ho hledáš.“
Což upoutalo mou pozornost.
Tak si říkám: „Paráda. Další zabíjení koček.“
Otevře se prohlížeč.
Vidím video
a stisknu „play“.
NEJLEPŠÍ MASO
V předchozích videích byly na posteli kočky.
V tomhle videu to byla lidská bytost.
VAROVÁNÍ: EXTRÉMNĚ EXPLICITNÍ!
A říkám si: „Co to, kurva?“
Teď už jsem úplně vzhůru.
Srdce mi buší.
Okamžitě jsem vyskočil z postele,
doběhl k počítači a zapnul ho.
„Dělej, počítači. Startuj.“
Teď to vidím na velkém monitoru. Mám to přes celou obrazovku.
Do prdele!
Zrovna jsem se probrala...
a John Green mi poslal odkaz na Facebooku.
PODÍVEJ SE NA TO
A já si říkám...
„Co se to, kurva, děje?“
Nevěděla jsem, co... Já...
Já ani nevím, co říct.
Říkali jsme jim, že se tohle stane.
A oni nám nevěřili.
A teď tu máme mrtvého člověka.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Policistou jsem přes 23 let
a teď poprvé vidím něco takového.
Zvrácený příběh přináší nové zvraty...
Recepční otevřela krví nasáklou krabici
s něčí nohou.
To, co viděli, vypadalo jako z hororového filmu.
Je to někdo, kdo dokáže provést pečlivě připravený plán.
Vypadá to jako v nějakém krváku.
Zjevně to byl někdo, kdo toužil po bizarní proslulosti.
A skutečně nahrával videa na internet.
Co jste v tom videu viděli?
O některých věcech ani nejde mluvit.
On nemá přátele. Rozhodně se jich moc neobjevilo.
...nepřítel číslo jedna.
Jak těžké bude ho vysledovat?
Jak nebezpečný je? Jak opatrní by měli být lidé
na celé planetě?
Je to mistr převleků. Rád se...
...možná přestrojený za ženu.
Interpol vydal mezinárodní zatykač
za vraždu prvního stupně.
Objevila se nařčení,
že policie ignorovala online důkazy o zvrácené mysli.
Dokonce zveřejnil ta hrozná videa,
kde údajně osobně mučil a zabíjel kočky.
Video se jmenovalo: „1 cvok, 1 bodák na led“.
Video začíná chlapem připoutaným na posteli.
A pak...
ta oso... podezřelý v podstatě...
ho kontroluje a, víte...
pohladí ho po tváři, jako by mu na něm záleželo.
Podezřelý pak vezme kameru.
Vidíme obličej oběti.
Pak je střih na záběr z jiného úhlu.
Pak se objeví podezřelý.
Má něco v ruce,
nějaký bodný nástroj, vypadá to jako bodák na led.
A podezřelý pak začne bodat a bodá
a bodání nepřestává.
Pokračuje to stále dál.
Asi v osmé minutě,
asi v osmé minutě a deseti sekundách, se objeví pes, štěňátko.
Je to malý černobílý pes.
Je to hrozně smutné a...
začnete přemýšlet,
co za člověka tohle udělá jinému člověku?
A...
Je těžké se na to dívat.
A...
Zbytek videa je... Těžko se popisuje.
Je děsivé.
TOHLE UŽ JE PŘÍLIŠ.
SNAŽÍM SE ODEJÍT OD POČÍTAČE...
Pouštěl jsem si celé to video.
Znovu a znovu,
nejspíš dvacetkrát za den.
Ale... pokaždé, když jsem ho viděl, moje mysl z nějakého důvodu...
nechtěla uvěřit, že je to pravda.
Takže jsme začali dělat to, co děláme normálně.
Začali jsme analyzovat video vraždy. Snažili jsme se najít informace,
díky kterým poznáme, že je to Luka.
NEMŮŽU SE NA TO DÍVAT!
MUSÍŠ, AŤ TO OVĚŘÍŠ, PROSÍM!
PODÍVÁM SE, AŽ BUDOU DĚTI V POSTELI!
První věc je, že to velmi připomíná Lukův styl.
Podezřelý ho pohladí, projeví mu náklonnost.
Jako na videích s kočkami.
Protože to Luka dělal. Projevoval obětem náklonnost.
Písnička, která hraje v pozadí...
Ta se jmenuje „True Faith“.
POVĚDOMÁ PÍSNIČKA??
Luka tu písničku už použil
u některých svých fotek, které zveřejnil na YouTube.
ROZUMÍM TAKY JSEM TU PÍSNIČKU MÍVALA DOCELA RÁDA...
Báli jsme se o člověka, kterého právě zabil.
Ale co ten pes?
Co s tím psem?
Nechytili jsme ho totiž, když zabíjel koťata,
a mysleli jsme si, že ten pes je zpráva pro nás.
„Prošlo mi to a teď dělám tohle.
A tohle je... Posouvám se k lidem...
Tenhle pes je jen odkaz na moji minulost.“
A zpráva pro nás, chápete?
„Naserte si.“
Takže teď...
vím, že je to Luka.
Ani jsem ho nemusel vidět. Vím, že je to Luka.
Narazili jsme na problém, že jsme nemohli dokázat...
že jsme neměli adresu.
Víme, že byl v Torontu, když točil videa se zabíjením koček,
ale nevěděli jsme, jestli je tam teď a jestli tam natočil i tohle.
Takže jsme neměli jurisdikci.
Pokud šlo o policii, pokud šlo o zákon:
„Tohle je internet, víte? Bla, bla.“
Takže jediný kontakt, který jsme měli, byl detektiv
sloužící u torontské policie.
Takže jsme ho kontaktovali.
NALÉHAVÉ!!!!
„Právě jsme narazili na nové video.
Je na něm mrtvý člověk.
Jsme si poměrně jistí, že zločin na videu spáchal Luka.
Musíte to prověřit.“
MRZÍ MĚ, ŽE TO POSÍLÁM
A říkám si: „Paráda, on něco udělá.“
POLICIE TORONTO
V tuhle chvíli si říkám, že jsem udělal, co jsem mohl.
Dříve nebo později se objeví zpráva,
že se našla mrtvola.
Nastavila jsem si upozornění.
V podstatě jsme teď napjatě čekali, až se něco stane.
Čekali jsme na pípnutí...
až se něco objeví na radaru.
Uběhl den. Žádná odpověď.
Prostě jsme jen seděli a říkali si:
„Zatím žádné zprávy. Máme něco nového?“
„Proč ještě nenašli tělo?“
Netušili jsme, co udělá dál,
takže nám to připadalo jako tikající časovaná bomba
a my ji chtěli deaktivovat.
TORONTO, KANADA LAS VEGAS
Jsem vyděšená k smrti. „Půjde teď po mně?
Ví, kdo jsem.
Ví, kde pracuju.“
Bylo to strašné.
Začínal jsem si myslet,
že to video s vraždou možná nevzniklo v Torontu.
Mohlo vzniknout kdekoli na světě.
A vzpomněl jsem si
na to video, které vzniklo tři měsíce před vraždou.
Luka o sobě rád dělal videa.
Je velice narcistický.
Velice ješitný.
A my museli projet všechna tahle videa,
i když je to ta nejhorší věc na světě.
Ale museli jsme. Mohla tam být nová fotka.
Deanna mi napsala
ve smyslu: „Našla jsem nové Lukovo video na YouTube.
Mrkni na něj.“
A zhruba v polovině videa
jsem si všiml fotky, kterou neznám.
Říkám: „Jde ti o tu fotku, kde stojí
před kamennými schody?“ A ona: „Ano.“
Na téhle fotce máme několik důležitých věcí.
První věc. Stromy.
Listí na stromech v podstatě pořád rašilo,
takže to byl asi začátek jara.
Je nedávná fotka. Je relevantní.
Druhá důležitá věc byly semafory na přechodu.
Byly velice unikátní. Nevypadaly jako ty v Torontu.
Byly černé.
A já vím, že v Torontu jsou žluté.
Byly čtvercové.
KANADSKÝ SEMAFOR
OBČANÉ MONTREALU
A pak bum.
Naježily se mi vlasy vzadu na krku. Proboha. Možná se přesunul do Montrealu.
Takže jsme otevřeli Mapy Google
a začali virtuálně procházet ulicemi.
Doslova jsme procházeli ulice pomocí Street View. Krok za krokem.
Takže já jdu jednou ulicí,
ona jde druhou ulicí. Já jdu touhle ulicí,
ona jde další ulicí. Já jdu touhle ulicí,
ona jde další ulicí.
A pak najednou...
Vyhrknu: „Do prdele...
Tamhle jsou ty schody. Přímo tamhle.“
Bylo to u McGillovy univerzity v centru Montrealu.
Takže jsme věděli, že byl v Montrealu.
Musíme se zaměřit na Montreal, s tím místem ale nemáme zkušenosti.
Je to úplně jiná provincie.
Jiná jurisdikce, jiná policie, všechno je jiné.
Tohle bude chtít ještě víc času,
aby nám montrealská policie začala věřit. Byli jsme pro ni jen internetoví nerdi.
Tohle je zadní strana naší budovy.
5720 Decarie.
Bylo úterý ráno. Sešel jsem ze schodů.
To dobou začínám vynášet odpadky. Nevím, bylo možná devět, devět třicet.
MIKE NADEAU DOMOVNÍK
Začal jsem je vytahovat
a v tu chvíli jsem si všiml kufru po straně.
Připadal mi podezřelý, protože na něm byl zámek.
Proč je zámek
na starém kufru?
Kdo by tohle vyhodil do odpadu?
A pak jsem si všiml, že z otvoru v něm lezou červi.
Tak si říkám, že někdo... Někomu umřel pes nebo kočka
nebo něco a že nevěděl, co s tím.
Byl jsem ale zvědavý,
takže jsem ho otevřel.
Bylo 10:15 dopoledne toho dne,
kdy zavolal policii.
DETEKTIV SERŽANT CLAUDETTE HAMLIN MONTREALSKÁ POLICIE | VRAŽDY
Ten první den, když jsme přijali ten první hovor,
tak jsme si vlastně mysleli, že to bude krátké vyšetřování.
Ale nakonec to tak úplně nebylo.
Někdo našel šedý kufr.
Adresa 5720 Decarie Street.
Po příjezdu už jsme viděli...
rudé pásky.
Zmíněný kufr byl v uličce za budovou.
Ten zápach byl opravdu...
neskutečný.
Byla tam spousta much
a také červů.
Rychle jsme postavili stan,
abychom ho mohli otevřít.
Forenzní specialista otevřel kufr.
Okamžitě, to, co jsme viděli, zaprvé,
že je to muž. Bílý muž.
Měl uříznuté ruce,
uříznuté nohy,
a uříznutou hlavu.
Byl mnohokrát bodnut
v oblasti břicha.
A...
V tu chvíli jsem si řekla:
„Co za člověka tohle udělá?“
Někdo musel ale dát tip médiím, protože se objevila velice rychle.
Takže konečně pípnutí.
Jako první vidím policejní stan.
Otevřu odkaz...
a tam se píše:
„V zavazadle v Montrealu nalezeno torzo těla.“
Do prdele!
TO JE TAK V PRDELI.
Byl tam zámek. Kufr jsme otevřeli.
A v něm tělo bez hlavy.
Tak říkám: „Kurva, oni to našli.“
DO PÍ... NASRAT, LUKO.
Společně, jako skupina, jsme sledovali, jak to probíhá
přímo před námi. V podstatě: „Do prdele, ono je to vážně skutečné.“
Už to nebyla nějaká hra online.
Tohle je skutečný svět.
Identita ještě nebyla potvrzena, ale něco víme jistě.
Jedná se o muže. O bílého muže.
- PROČ NEPOSLECHLI? - ŘÍKALI JSME JIM TO.
Zkoušeli jsme přece kontaktovat policii, než tělo našli.
FRUSTRUJÍCÍ!!
A bylo to tady.
Ono se to stalo.
Všechno, co jsme říkali, že se stane, se stalo. Udělal to.
Samozřejmě jsme kontaktovali montrealskou policii.
Mohli jsme jim dát informace.
ale oni nám vůbec neodpovídali.
V jednu chvíli jsem na Twitteru...
v podstatě začala řvát. Rozčílila jsem se a vypěnila, chápete...
BUDETE NÁS POSLOUCHAT?!?
„Lidem může hrozit nebezpečí
a vy mě ignorujete.
TO SNAD NE
Mám toho pro vás tolik.“
JSEM FAKT NASRANÁ
Dala jsem jim to sežrat, ale nikdo nereagoval.
Možná měli tolik práce s vyšetřováním,
že neměli čas na internetové nerdy.
Neměli důvod nám věřit.
MÁM CHUŤ ŘVÁT, JAKÁ JE TO SRAČKA!!!
V HÁJI. SMUTNÁ, VZTEKLÁ, VYDĚŠENÁ.
A za tím kufrem byla spousta a spousta pytlů s odpadky.
Celkem tam bylo 33 pytlů.
Všimla jsem si ale červenohnědé substance,
která odkapávala pod těmi pytli.
Myslela jsem, že jde o krev.
Začali jsme pytle procházet. Jeden po druhém.
Našli jsme jednu lahev od vína.
Taky zmuchlaný plakát.
Dále pak žluté tričko.
Našli jsme i mrtvé štěně. V jednom pytli.
Černobílé mrtvé štěně.
A nakonec jsme v jednom z pytlů něco objevili.
Přikrývky ušpiněné krví.
Dobře, tady jsme na něco narazili.
Našli jsme dokumenty.
Řidičské oprávnění z Ontaria.
Účtenku z lékárny
a na obojím bylo jméno:
Luka Rocco Magnotta.
Naprosto nemám tušení, kdo to je.
To jméno jsem nikdy neslyšela.
A na účtence je adresa...
5720 Decarie Street, byt 208.
Takže teď docházím k závěru, že to, co je v odpadcích,
to, co je v kufru, pochází z bytu 208
a že je to nejspíš Luca Rocco Magnotta, kdo byl zabit.
Poslala jsem tedy policistu...
aby zkontroloval... neprohledal byt...
jen aby ho zkontroloval.
Nic v něm ale nebylo. Byl čistý.
Byl v něm základní nábytek.
Na stole stála...
lahev citronové šťávy.
Byla tam postel s hnědým povlečením.
Policista měl ale podezření...
řekl totiž: „Smrdí to tam po chemikáliích.“
Jenže v tom bytě nikdo nebyl, takže jsme ho zase zavřeli.
K prohledání bytu bychom museli mít povolení.
DETEKTIV SERŽANT ANTONIO PARADISO MONTREALSKÁ POLICIE | VRAŽDY
Moji nadřízení mě informovali, že bylo nalezeno torzo v kufru
a že byla vyžádána moje přítomnost u budovy v Decarie.
Promluvil jsem si se správcem,
jestli má bezpečnostní kamery.
Potvrdil mi, že v budově jsou dvě.
Jedna bezpečnostní kamera
vepředu, aby bylo vidět příchozí a odchozí.
A kameru ve sklepě, kam lidé odnášeli odpadky.
Vzhledem k tomu, že podle domovníka byl kufr v uličce
předtím, než vynesl odpadky,
věděli jsme, že je to dobrý začátek.
Začali jsme procházet záběry
z toho úseku, abychom zjistili, kdo to zavazadlo odložil.
Vidíme osobu,
dne 25. května zhruba ve 2:47 ráno,
jak odkládá něco do odpadků a odchází.
Mladý muž před třicítkou,
má na sobě žluté triko.
Co na téhle osobě bylo divné,
bylo, že šlo o brzké ráno.
Po druhé hodině ráno,
kdy většina lidí spí.
Normálně bych čekal, že když vynášíte odpadky,
vezmete pytel s odpadky a vynesete je naráz.
Tahle osoba to ale dělala opakovaně.
Tady je 4:02 ráno a on už prošel snad 20krát.
Stále jsem procházela odpadky.
Našli jsme šroubovák obarvený metalicky šedou barvou,
tak aby vypadal jako... možná bodák na led.
Našli jsme nůž...
a na tom byly kusy kůže a krev.
Našli jsme pilu...
a nakonec i části těla.
Našli jsme nohy...
i ruce.
Něco ale bylo stále podivné.
Nebyly tam dlaně,
ani chodidla, ani hlava.
Tyhle části chyběly.
A my si všichni kladli otázku: „Co se stane dál?“
Dobrý večer. Dnes začneme s čerstvou a hrozivou zprávou
z hlavního města, kde policie prověřuje
dva záhadné balíčky
zaslané na adresu Konzervativní strany.
Recepční otevřela krví nasáklou krabici
a nalezla něčí nohu.
Zatočila se mi z toho hlava. Říkám si: „Páni,
co to tu vlastně řešíme?“
Levá noha byla zabalená do růžového hedvábného papíru.
A po rozbalení toho papíru,
se objevil vzkaz.
Vlastně to byla báseň.
„Růže jsou rudé.
Fialky modré.
Policie bude potřebovat...
zubařské záznamy, aby tě identifikovala. Píčo.“
Právě teď se vším zabývají vyšetřovatelé závažných zločinů.
Ano? V tuto chvíli vám víc říct nemůžu.
DO PRDELE.
Vždyť to je v podstatě ministerský předseda Kanady,
komu poslali zasranou lidskou nohu.
SERU NA TO, CHCI PIVO
Tohle je velká věc.
VÁŽNĚ SE TO DĚJE? NEJSEM SJETÝ?
Tohle je totální...
Prostě: „Jebat vás!
Chci pozornost. Tohle bude velká zpráva.“
JE TO NA BBC
Policie oznámila, že balíčky obsahující končetiny oběti
byly pravděpodobně odeslány do dalších kanceláří v zemi.
Teď si získá pozornost celého světa.
Vy prostě...
Jste...
Cítila jsem se přesně tak, jak vám teď říkám.
Byla jsem úplně mimo.
Měli by to tak všichni.
Nemyslím, že kdokoli na planetě je připravený na něco takového.
Dřete na tom,
aby se něco nestalo a ono se to pak stane.
Pak si začnete říkat: „Netlačila jsem moc?“
Chápete? „Neudělala jsem snad dost?“
„Zlato, udělala jsi dost.
Neudělala jsi až moc?
Nepovzbudila jsi ho
a nedala mu pozornost, kterou chtěl?
Nebylo to pro něj jako droga? Přestalo mu to stačit.
Chtěl víc pozornosti?“
Procházíte spektrem obviňování.
Obviňujete sebe.
Je vám z toho zle, bolí vás břicho, zvracíte, nejíte.
ZATÍM. JÁ KONČÍM.
Chci se zahrabat se svými psy
a koukat na reality show.
NE... VŽDYŤ JSI SUPER.
Musela jsem se odpojit.
ODHLÁSIT SE
Když jsme se dozvěděli, že levou nohu dostali Konzervativci v Ottawě,
okamžitě mě vyslali
na poštu tady v Montrealu,
která byla asi deset minut Decarie.
Na balíčku byl čárový kód,
takže jsme byli schopní identifikovat poštu,
ze které byl odeslaný.
Tady to je.
Tady je ta lékárna...
pošta je uvnitř té lékárny.
Řekl jsem vedoucímu,
že potřebuji záběry z kamer...
přibližně z doby, kdy byl odeslán ten balíček.
A on je projíždí tam a zpátky.
A já: „Stop. To je ono.“
Vidíme osobu...
ve frontě
a v rukou má balíček.
Podíval jsem se na parťáka a on na mě.
A hned jsme věděli, že tohle je ta osoba,
kterou jsme viděli na záběrech z budovy.
Na sto procent je to on.
V tu chvíli nám bylo jasné, že to je podezřelý.
Musíme ho identifikovat.
Požádal jsem manažera o dokumentaci,
která by potvrzovala nebo ověřovala odeslání balíčku.
Dokumenty přiřazené k transakci
byly podepsané osobou jménem Rocco.
Prý šlo o dva balíčky.
Ne jeden, ale dva balíčky, což mě překvapilo.
Něco takového jsem nikdy neviděl.
Myslel jsem si, že se to děje jen ve filmech.
Je to groteskní, zvrácený příběh, který přináší nové zvraty.
Po doručení lidské nohy na ústředí Konzervativců
se dnes objevila druhá část těla.
Ruka zaslaná Liberálům.
Znepokojuje mě, že někdo považuje politickou stranu za vhodný cíl
právě pro tuto část těla.
A kdo ví, kam byly odeslány ostatní části?
Když mě informovali, že máme podezřelého
a že se jmenuje Luka Rocco Magnotta,
že nejde o oběť...
Tak mě to ohromilo. Říkám si: „No teda!“
Bohužel ale pořád nemáme dost důkazů,
abychom informovali veřejnost.
Stále ještě musíme zjistit, jak se pan Magnotta seznámil s obětí.
Jak ho pan Magnotta přesvědčil, aby šel s ním.
Kdybychom tohle vše měli...
měli bychom dvakrát tolik důkazů.
Zaslechla jsem drsné bušení na dveře.
Bum, bum, bum na přední dveře a pak na vedlejší.
Znělo to jako vloupání.
Sebrala jsem telefon...
a chtěla volat na policii.
Viděla jsem světlo baterek problikávající okny,
takže jsem se plazila po podlaze
až k oknu. Maličko jsem ho pootevřela, abych viděla.
Bylo zamčeno.
A pak jsem u dveří uviděla policistu. Roztřásla jsem se,
protože byla noc
a když k vám v noci přijde policista, není to dobré.
Otevřela jsem přední dveře a viděla tak na ulici.
Celá ulice byla plná policejních aut.
U hlavních dveří stáli dva policisté.
Říkám: „Pojďte dál.“
A jeden z nich...
se podíval dovnitř a řekl:
„Je mnohem menší, než bych čekal.“
Zeptal se: „Jste matka Luky Magnotty?“ A já řekla: „Ano.“
A já pak: „Ach, můj syn! Co je s mým synem?“
A on: „S vaším synem nic není. Jen ho hledáme.“
A já říkám: „Kvůli těm videím s kočkami?“
On se zeptal: „Je tu váš syn?“
A já řekla: „Ne. Proč ho vlastně hledáte?“
Neodpověděli mi.
A pak prostě... Odešli.
Zavolal mi detektiv z torontské policie.
Byl na dovolené a netušil, co se děje.
Když se vrátil, řekli mu,
co všechno se stalo
a že montrealská policie pátrá po Lukovi Magnottovi.
Tohle je osoba, kterou jste poslední dva roky svého života
hledali každý týden.
A teď slyšíte, že ho detektiv zmiňuje ve spojitosti s vraždou.
Bylo to bizarní.
NO PÁNI!!!
MUSÍME ZAČÍT PŘEVÁDĚT DŮKAZY DO FORMÁTU .DOC!
DO PRDELE, KDE JE BAUDI?!?
Tou dobou jsme neměli ani ponětí o tom, kdo je oběť.
Ale požádali mě, abych přišla na mobilní velitelské stanoviště.
Vejdu tam
a upřou se ke mně čtyři páry očí.
„Claudette, radši se posaďte.“
Dostali e-mail,
ve kterém se píše, že je tu video, které se na internetu stalo virální.
Zapneme to video.
A já přihlížím vraždě lidské bytosti.
Jako vyšetřovatel vražd
vyšetřujete v době po vraždě.
Ale teď
jsem svědkem toho, co se děje.
Bylo to jako bych... jako bych stála za vrahem
a sledovala, jak vraždí.
PAUZA
Museli jsme video zastavit.
Řekla jsem: „To není možné.
To, co vidím, není možné.“
Oni neměli ten stejný pocit jako já,
protože to já jsem procházela odpadky.
První věc, které jsem si všimla:
plakát.
Ten plakát,
který jsem viděla v odpadcích.
Nepovažovala jsem to ale za relevantní.
Bylo to naprosto neskutečné.
Věděla jsem ale jedno.
To, co se stalo, se stalo v bytě 208.
A pak vidím osobu, zřejmě ve vaně.
Má puštěnou vodu
a hraje si s hlavou.
S hlavou. Otáčí s ní dokola.
Tohle je poprvé, kdy vidím...
obličej oběti.
Tohle je poprvé, kdy můžu přiřadit obličej k torzu, které mám.
Vidím Asiata, mladého muže mezi 30 a 40 lety.
Potom vidím černobílé štěně
a ta osoba drží nůž.
V tu chvíli
jsem to musela vypnout. Musela jsem pryč. Bylo to absurdní.
Vrátila jsem se...
a pak vidím...
Musím přestat.
Protože už vím, jak vypadá podezřelý,
začneme procházet další záběry z kamer...
z budovy v Decarie.
Procházel jsem pár dnů před nalezením těla.
A v jednu chvíli jsem viděl...
Dva lidi, mladé muže kolem 30 let, jak vcházejí do budovy.
Jeden byl podezřelý,
kterého jsme viděli na poště.
Ta druhá osoba nevypadala úplně jako běloch.
Vypadala trochu tmavší,
možná jako Asiat nebo Jihoameričan.
Začal jsem procházet hlášení o pohřešovaných.
A pak jsem narazil na jméno Jun Lin.
Jun Lin byl můj nejlepší kamarád.
Byla neděle večer.
Zrovna jsem večeřel, když mi volal Jun Linův bývalý přítel.
Ptal se, jestli jsem Jun Lina neviděl...
teď někdy. Řekl jsem, že ne.
Neměl od něj žádné zprávy už asi 60 hodin.
Což bylo extrémně podivné, protože on byl ten typ,
co by nám dal vědět, kdyby se někam chystal.
Jun Lin byl dost stydlivý.
Nedával najevo, že je gay.
Kvůli tomu ale přišel do Kanady,
protože je to liberálnější a přívětivější místo.
Tohle je...
budova ve které Jun Lin kdysi žil.
Když jsem sem přišel, byly tyhle dveře zamčené,
takže jsem musel volat správce,
abych získal svolení vstoupit do budovy a jeho bytu.
Šel jsem do kuchyně. Byla tam pánev s olejem na smažení
a vajíčka, která čekala, až je někdo osmaží.
Kočka...
se vyplazila z jeho ložnice.
Plazila se po břiše.
Zdálo se, že už pár dní nejedla.
Ta kočka byla pro Jun Lina jako jeho dítě.
Určitě by ji několik dní nenechal jen tak.
Takže jsem okamžitě volal policii.
Řekli mi: „Zůstaňte, kde jste. Musíme s vámi mluvit.“
Pak jsem...
začal mít pocit, že je něco...
hodně špatně.
Byly asi čtyři ráno
a já chtěl vyrazit tam, kde Jun Lin žil,
abych získal něco pro možné porovnání DNA.
Vzali jsme kartáček na zuby a lahev na vodu.
Policie mi o případu nic neřekla.
Mluvilo se ale...
o hrozném videu s vraždou, které koluje na internetu.
Slyšel jsem, že oběť byl nějaký Asiat.
VRAŽDA VIDEO ASIAT
Objevil jsem video s názvem:
„1 cvok, 1 bodák na led“.
Neviděl jsem ho celé,
ale proklikal jsem ho.
A na úplném konci jsem viděl záběr.
Ta osoba tam byla s uříznutou hlavou.
A v tu chvíli...
jsem poznal, že je to Jun Lin.
Takže uběhlo 24 hodin od nalezení těla...
a já se pořád utápěla v sebelítosti.
Sledovala jsem braky v telce.
O oběti víme...
Jde o 33letou oběť jménem Jun Lin.
Jde o studenta z univerzity.
A náhle se všude objevovaly zprávy o Jun Linovi.
Stažení toho videa nám dalo zabrat.
Je to hrozné video.
Není to film.
Teď pátráme po podezřelém.
Proto potřebujeme pomoc veřejnosti.
Začala jsem si říkat: „Tihle policisté pátrají po Lukovi,
takže se vážně musím sebrat,
znovu se připojit k týmu.“
Hodlala jsem ho dostat.
JSEM ZPĚT; BYLA JSEM ROZHOZENÁ VÍTEJ, BAUDI
Chtěla jsem zjistit, kde se Luka pohyboval...
těsně před vraždou.
Pak jsem začala přemýšlet nad...
tím štěňátkem.
To štěně bylo něco, co musel někde sehnat.
Spousta lidí využívá Craigslist,
aby sehnala psa zdarma.
Takže jsme rozhodili sítě
a začali číst všechny příspěvky, ve kterých bylo:
„štěňátka zdarma“ nebo „chci štěně“.
A našli jsme příspěvek...
SHÁNÍM PSA
...který vznikl čtyři dny před vraždou.
„Ahoj, mám malý byt. Hledám jakéhokoli psa.
Se psy mám velké zkušenosti.
Moje rodina vlastnila zverimex.“
Nikomu jinému by to nic neřeklo. Já si ale vzpomněla...
že jeden z loutkových účtů,
Vladamir Romanov, asi před rokem vytvořil příspěvek,
kde se psalo:
„Moje rodina vlastnila zverimex.“
Takže tohle vše...
Tohle se mi honilo hlavou, když jsem to četla.
Čtyři dny před vraždou vznikl tenhle příspěvek.
Odpovídá Lukovu psaní.
Když jsme vyřešili to štěně,
chtěli jsme začít řešit, jak se Luka kontaktoval s obětí.
Zůstali jsme na Craigslistu, protože tam mu to očividně šlo.
KLUK HLEDÁ KLUKA
KLUK OCHOTNÝ VYKOUŘIT PÉRO GAY - KUŘBA
Jsou jich tam tuny, víte?
Jedna z věcí, které vždycky udělá, je, že něco napíše,
pak udělá mezeru, pak čárku a pak mezeru.
TĚ , VIDÍŠ
Taky vždycky anglické „probably“ napíše špatně.
Bude psát věci jako „fakt sexy“...
FAKT SEXY
...nebo „sexy kluk“,
prostě takhle. Je toho víc, ale takhle.
Snadno ho poznáte.
PORNO NENÍ ONO
VAŘÍM VEČEŘI HLEDÁM TAŤKU
Dál. Dál. Dál.
A pak najednou...
CHCI SE POBAVIT
...mezera, čárka, mezera.
35 , DOBŘE
Vloženo 24. května
a k vraždě došlo 25.
Psalo se tam:
„Hledám sexy kluka.“
Takže „sexy kluk“, to je „Lukova fráze“.
„Nebudu kouřit péro.
Pošli mi fotku. Pošli mi svůj obličej a tělo.“
A nakonec: „Budu si to natáčet.“
JDE O ZÁBAVU
Byl to Luka.
Začínalo to do sebe zapadat.
Jun Lin a Luka Rocco Magnotta společně dorazili do bytu v Decarie.
Společně vešli dovnitř a oba vypadali, že... že mají dobrou náladu.
Ale později z budovy odejde jen jedna osoba.
A má na sobě stejné žluté tričko,
jako měl předtím Jun Lin.
Zpráva z toxikologie ukázala, že pan Lin měl v krvi Oxazepam.
Oxazepam je sedativum.
Zbytky vína nalezené v lahvi obsahovaly stejné sedativum.
Takže doufám, že pan Lin byl v bezvědomí,
než mu pan Magnotta podřízl krk.
Vidíme, jak se Luka Rocco Magnotta vrací.
Zastavuje a prohlíží se v zrcadle.
Zdá se, že ho naprosto nic netrápí.
Má v ruce tašku.
Nejspíš si koupil gumové rukavice
a další propriety k vyčištění místa činu.
Jakmile jsem získala povolení vrátit se do bytu 208,
oblékli jsme si bílé ochranné obleky,
říká se jim taky „králičí kostýmy“.
Vejdu.
Cítím ale dvě věci.
Cítím nějaké čistidlo
a cítím krev.
Těžko se popisuje, jak je cítit krev,
ale když vezmete půl kila mletého masa
a necháte ho na lince šest, sedm hodin...
V tom bytě to rozhodně bylo cítit po krvi.
Zakryli jsme okna,
takže v bytě byla naprostá tma.
A experti pak začali aplikovat luminol.
Používají jistou tekutinu,
která silně reaguje s krví.
Ale zvlášť tam... na posteli, matraci a na zdi,
na těch místech
to vypadalo jako...
byste procházeli diskotékou.
Naprostá tma a tam to zářilo.
Bylo jasně vidět, že k té vraždě určitě došlo
na posteli.
Tělo bylo poté přesunuto do koupelny.
Jasně pak bylo vidět, že tělo...
bylo opřeno o dveře.
Říkám si: „No teda.“
A zase znovu
je to, jako bych byla přímo za vrahem a viděla to.
Já cítím. Cítím tu vraždu.
Vnímám, co se v tom bytě stalo.
Slyším hudbu. Cítím krev.
Pak jsem začala přemýšlet nad tou písničkou.
Luka po sobě rád nechává stopy,
a jedna ze stop, které nechal ve videu, byla ta písnička.
A jeden z nejlepších filmů, který kdy vznikl je Americké psycho.
V úvodní scéně je hudba od New Order: „True Faith“.
NA MOTIVY ROMÁNU BRETA EASTONA ELLISE
Postava Christiana Balea je ješitná. Vždy je dokonale oblečená.
Je zahleděná do sebe, dává si záležet, jak se prezentuje.
Tohle bylo důležité, protože Luka je posedlý tím, jak vypadá.
Rád se prezentuje určitým způsobem.
Věříme, že se začal ztotožňovat s postavou Christiana Balea.
Chtěl být úspěšný a mít peníze.
Seš zasraná, hnusná píča.
ABY TĚ IDENTIFIKOVALA. PÍČO
Taky je to ale šílený sériový vrah.
Ubodám tě k smrti a budu si hrát s tvou krví.
Sérioví vrazi nevraždí jen jednou.
Zabíjejí řadu lidí.
A on to chce udělat znovu.
Byla tam skříň.
Vejdete dovnitř...
a k mému překvapení...
je tam něco na stěně:
„Když se ti nelíbí odraz, nekoukej do zrcadla. Mně je to fuk.“
Proč je to tam napsané? Netuším.
V tu chvíli mám pocit, že jsem v nějakém thrilleru.
Je tam ale jedna fráze, která mě vyděsila.
„Mně je to fuk.“
Pokud je to tomuhle člověku jedno,
znamená to, že to může zopakovat?
Rodí se nám tu sériový vrah?
Bude zabíjet znovu?
Jemu je to totiž fuk.
Nedokážu slovy popsat, jak zděšení jsme všichni byli.
Tou dobou jsme tam seděli a říkali si: „Kde, do prdele, je?“
Dne 25. května v 10:15
ohlásil občan silný zápach
vycházející z uličky za budovou 5720 Decarie Boulevard v Montrealu.
Poté bylo objeveno torzo v cestovním zavazadle.
Téhož dne v šest hodin odpoledne,
obdržela Konzervativní strana zásilku...
V pokoji hrála televize a...
V balíčku byla objevena noha...
Běžely tam zprávy o...
vraždě v Montrealu.
A, víte, běželo to tam pořád.
Kdykoli jsem se podívala, bylo to tam. Vražda.
Zjistili jsme, že existuje video,
které je na internetu a zachycuje možnou vraždu.
V devět hodin večer...
Pak odvysílali:
„Podezřelý je 29letý muž.“
A...
oni...
ukázali fotku a jméno.
Devětadvacetiletý podezřelý je Rocco Luka Magnotta.
Tady máte fotku podezřelého a jméno.
Toto je 29letý podezřelý, kterého hledáme...
Luka Magnotta.
Hledaný...
pro vraždu.
Zastavilo se mi srdce.
Jako bych ztratila půdu pod nohama.
Toto je celonárodní zatykač.
Pátráme po podezřelém
a pokud má někdo informace,
ať volá 911. Tohle je pro nás priorita.
ONI HO, KURVA, JMENOVALI!
BREČELA BYCH, DO PRDELE, FAKT, ŽE JO...
Musím vám říct, že to byl divný pocit, když
hlava montrealské policie řekne:
„Luca Rocco Magnotta“.
Na tohle jsme čekali.
Trochu to potvrdilo smysluplnost toho, co jsme dělali,
ale současně nás to nasralo,
protože vím, že jsem si říkal: „No, kdyby nám naslouchali
před třemi měsíci,
možná by dnes Jun Lin nebyl po smrti.“
Konečně nás kontaktovala montrealská policie.
Požádali nás o přidání
do naší tajné facebookové skupiny s informacemi o Lukovi.
My tam nahráli všechny naše důkazy.
ZDRAVÍM! PRACUJI PRO POLICII
- VÍTEJ, SNAD POMŮŽEME. - VÍTEJ.
Celá skupina...
Neuchechtávali jsme se, ale spíš jsme si tak říkali:
„Vůbec netuší, co je čeká.“
Udělají stejnou chybu jako my. Podcení ho.
Věděli jsme, že Luka je něco jako expert na úniky.
Unikl z Toronta do Montrealu. Po videích s kočkami.
Teď zabil člověka.
Je jasné, že odjede a někam se přesune. Nevěděli jsme ale, kam.
Začal jsem přemýšlet.
Ve videu s vraždou je vidět plakát
k filmu Casablanca.
Jeden ze skupiny píše:
„Viděli jste úvodní scénu toho filmu?“
A my: „Ne.“ „Tak si ji pusťte.“
A já si říkám: „Aha, tohle je další stopa. Luka něco sděluje.
Dává najevo, co se chystá udělat dál.“
A pak jsem viděl konec filmu.
Někde hluboko víme, že patříš k Viktorovi.
Jsi součástí jeho práce. Ženeš ho dál.
Pokud to letadlo odletí bez tebe, budeš litovat.
Možná ne dnes, možná ne zítra, ale brzy a po zbytek života.
Ale co my dva?
Nám zůstane Paříž.
Překlad titulků: Tomáš Slavík